Title: Tel Aviv on Fire Year: 2018 Duration: 01:37:22 Subtitles Source: Yes
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫- 1967, שלושה חודשים ‫לפני מלחמת ששת הימים -
‫מרוואן.
‫מנאל.
‫הבהלת אותי.
‫לקח לך הרבה זמן.
‫אהובתי, הדרכון שלך מוכן.
‫השם שלך יהיה רחל.
‫רחל אשכנזי.
‫שם מאוד יהודי.
‫המלחמה בפתח.
‫הציונים רוצים את ירושלים.
‫את צריכה למצוא את האדם הזה.
‫גנרל יהודה אדלמן.
‫הוא המוח המתכנן של הציונים. ‫חייבים לשים יד על הסודות שלו.
‫בטח יש לו המון סודות.
‫יהודה.
‫הם גירשו אותנו.
‫הם גזלו את אדמותינו.
‫יהודה הוא רוצח.
‫חייבים להשיג את התכנית שלו.
‫מנאל...
‫אם צריך, חסלי אותו.
‫פלסטין קוראת לנו.
‫מרוואן...
‫אני אתגעגע אליך.
‫ברגע שנשלים את המשימה
‫ונביס את הציונים,
‫נתחתן.
‫בירושלים.
‫אפשר?
‫תודה. יהודה.
‫אני מכירה אותך, גנרל.
‫"תל אביב על האש"
‫תאלא בתפקיד רחל
‫אשרף בתפקיד מרוואן
‫כרים בתפקיד יהודה
‫- רמאללה, פלסטין 2018 -
‫"אתה עסוק, גנרל?"
‫יש שינוי בטקסט, תאלא.
‫שינוי?
‫עשיתי שינוי במשפט, ‫שינוי ממש קטן.
‫"אני הרימון שלך".
‫יעני, בערבית, "אנא רומאנתכ".
‫תאלא מוכנה?
‫כן, מוכנה.
‫איפה סלאם? ‫הוא מאחר.
‫בוקר טוב. -בוקר אור. ‫-בוקר.
‫עאטף מחפש אותך.
‫הוא עצבני היום.
‫זה טבעי אצלו. ‫איך השיער שלי?
‫מושלם.
‫הנה אני.
‫המשרד של יהודה מוכן? ‫הכנת את כל האביזרים?
‫בערך.
‫סיים את העבודות שלך ‫ותכין לי כוס קפה.
‫בסדר. עם סוכר?
‫בלי סוכר.
‫בוקר טוב, דוד. ‫-בוקר טוב.
‫להכין לך קפה? ‫-לא, אני ממהר.
‫מצלמים באולפן, אל תתעכב. ‫-בסדר, בסדר, בסדר.
‫קודם כול, ‫נחסל את חיל האוויר המצרי.
‫אחר כך, כשהם יישארו בלי מטוסים,
‫נוכל למחוץ ‫את שאר כוחות היבשה שלהם.
‫ירדן בכיס שלנו...
‫חביבי סלאם, לאן אתה דוהר?
‫שים אותה על הרצפה, ‫אחר כך נטפל בזה.
‫עזוב אותה.
‫חביבי כרים, תחזור מהתחלה.
‫אקשן!
‫ירדן בכיס שלנו. תוך כמה ימים ‫העיר העתיקה תהיה שלנו.
‫כן?
‫אתה עסוק, גנרל?
‫כנסי, כנסי.
‫קצינים, תכירו את רחל, ‫ידידה שלי.
‫שלום. ‫-שלום.
‫היא רק פתחה עכשיו את המסעדה ‫הצרפתית הכי טובה בתל אביב.
‫אני צודק? ‫-לגמרי.
‫טוב, נעשה הפסקה.
‫הערבים האלה מטומטמים.
‫ירושלים תהיה שלנו.
‫סליחה, אני משעמם אותך. ‫-לא.
‫כשאני מקשיבה לך...
‫לבי רטוט.
‫את ממש נראית... ‫-רטוט?
‫ככה אומרים? "רטוט"?
‫בסאם? ‫-סלאם, קום, תעזור לה.
‫סלאם, הוא עוזר הפקה חדש.
‫הוא מדבר עברית ‫כמו זמיר.
‫דבר.
‫רוטט.
‫רוטט. -בדיוק. ‫-תודה, סלאם. יפה.
‫תמשיך, חביבי, תמשיך. ‫-אוקיי.
‫לבי רוטט.
‫את ממש נראית פצצה. ‫-תודה.
‫לא, לא, חכו רגע. ‫-מה קרה?
‫לא, זו טעות. ‫-מה זאת אומרת?
‫הוא לא יכול להגיד לאישה "פצצה". ‫זה לא מכובד.
‫לא, לא, תוכל להגיד לה, ‫"אטרקטיבית",
‫"מדהימה", "מתוקה",
‫רק לא "פצצה".
‫אני כתבתי "פצצה" בכוונה. ‫שיישאר ככה.
‫עאטף.
‫סלאם, חביבי, שתהיה "פצצה".
‫חביבי, כרים, תמשיך.
‫את נראית ממש פצצה.
‫תודה.
‫הבאתי לך משהו מתוק.
‫תודה.
‫לא, זה לא נכון ככה.
‫הילד צודק.
‫הוא רוצה שאני אוהב אותו, ‫אז למה שיעליב אותי?
‫כי למילה הזאת ‫יש משמעות כפולה, תאלא.
‫כרים, תשחק בדיוק כמו שכתוב.
‫אני לא יכולה לזרום עם זה.
‫זו השפלה.
‫עאטף.
‫נביל.
‫בסאם, מה דעתך?
‫תרשו לי להסכים עם תאלא.
‫תקחו אחת מהמילים ‫של סלאם.
‫באמת, בסאם? ‫-כן.
‫זו לא שיטת עבודה!
‫תמשיך, חביבי, תמשיך.
‫תגיד, "את נראית מדהימה הלילה".
‫נכון, סלאם? ‫-כן, הולך...
‫אין שחקניות פלסטיניות ‫טובות בארץ,
‫שצריך להביא דיווה צרפתייה ‫שבקושי מדברת ערבית?
‫זו בושה.
‫דוד? ‫-מה?
‫תני לי לדבר איתו.
‫מה הוא עושה כאן?
‫דוד, מתי אני מקבל ‫את המשכורת הראשונה?
‫אתה מרושש? ‫-לא... בערך...
‫תקשיב.
‫הבאנו אותך בשביל לעזור בעברית,
‫לא בשביל לשנות את הדיאלוג. ‫הבנת?
‫אבל אתה ביקשת ממני לתקן ‫אם מישהו טועה.
‫כן, אבל תגיד לי בצד.
‫אוקיי?
‫תסתדר עם מה שיש. ‫-תודה, דוד.
‫שלום, חברים.
‫סלאם?
‫תוכל לעזור לי?
‫איך אתה מבטא את המילה הזאת?
‫רימון. ‫-רימון.
‫את הקולות את כותבת בצרפתית?
‫כן. ‫ככה אני לומדת את השורות שלי.
‫מדהים. ‫-כן, אני יודעת.
‫אפשר לעשות איתך סלפי?
‫האור שם... ‫-כן.
‫איך?
‫נראית פצצה.
‫תביא תעודת זהות.
‫אם אני אומר לבחורה, ‫"את נראית פצצה",
‫זה נחשב בסדר ‫או השפלה?
‫כאילו גבר אומר לאישה, את יודעת, ‫"את נראית פצצה".
‫צא מהאוטו.
‫שמעת אותה, צא, צא.
‫צא מהאוטו!
‫"פצצה" זה רק ביטוי.
‫כאילו היה לנו ויכוח ‫על המילה "פצצה".
‫דיברתי על בחורות בכלל. ‫-שתוק!
‫אפילו לא מילה, זה שם תואר. ‫-שתוק!
‫מישהו ביקש ממך לדבר? ‫סתום את הפה!
‫אם הוא מדבר עוד מילה אחת ‫תעיף אותו קיבינימט מפה.
‫מה עשית בגדה?
‫תענה!
‫אני עובד בסדרת ‫טלוויזיה ברמאללה.
‫איזה סדרה? ‫מה השם שלה?
‫"תל אביב על האש".
‫מה, אתה שחקן אתה? ‫-לא, לא, אני עובד על הדיאלוגים.
‫קח.
‫איפה מצאת את זה?
‫באוטו.
‫שמות של מתקנים צבאיים, ‫של אנשי צבא.
‫זה התסריט לפרק הבא.
‫זה... טלוויזיה.
‫זה, זה ההערות שלי.
‫זה אתה כתבת את זה?
‫כן, כן, ברור.
‫אתה התסריטאי ‫של "תל אביב על האש"?
‫כן. כן.
‫אה, כן? אז איך קוראים ‫למרגלת שיש לה מסעדה?
‫רחל.
‫ולמאהב שלה?
‫איזה? ‫-הערבי המחבל, זה ששלח אותה.
‫אה, מרוואן.
‫והקצין הישראלי?
‫יהודה אדלמן, אלוף אדלמן.
‫יהודה אדלמן, כן.
‫יהודה.
‫דוד.
‫דוד, מה אתה יודע? ‫הכנסת לי סלב פה עכשיו.
‫הערבי הזה זה זה שכותב ‫את "תל אביב על האש".
‫אתה מכיר את הסדרה?
‫ראיתי פעם, זה אנטישמי.
‫נו, בסדר, ‫"תל אביב על האש" קוראים לזה.
‫מה ציפית? שזה יהיה ציוני?
‫אבל תראה, ‫תראה פעם את הסדרה הזאת,
‫תתרגל את הערבית שלך קצת, ‫אתה, לא יזיק לך.
‫נכון או לא? ‫-נכון.
‫אשתי צופה בסדרה שלך.
‫סדרה נשית.
‫כן, יש הרבה צופים.
‫בעיקר נשים.
‫מה זה, אשתי לא מפספסת ‫פרק אחד מהחרא הזה.
‫אלוהים יודע למה.
‫אז מה, תגיד, מה יקרה בסוף?
‫הסוף? לא, לא, זה הסוד הגדול, ‫אתה יודע, כל המתח.
‫אני לא יכול לגלות.
‫מה זה סוד? ‫פה אין סודות.
‫תגיד לי מה קורה בסוף. ‫מה, עם מי היא הולכת בסוף?
‫עם יהודה הזה או עם מרוואן?
‫לא, תשמע, ‫אני באמת לא יכול לגלות...
‫סלאם, סלאם, בוא. ‫בוא שנייה, בוא.
‫אתה גר בירושלים ועובד ברמאללה.
‫פעמיים ביום אתה צריך לעבור ‫במחסום שלי, אתה מבין?
‫עכשיו תגיד לי מה קורה בסוף.
‫אני יכול לשאול אותך שאלה? אתה ‫מכיר את ה... -בסדר, בסדר, תן לו.
‫שאל.
‫איזה סוף אתה היית עושה?
‫אני?
‫לא בעיה, מתחתנת איתו.
‫עם מרוואן? ‫-מה? איזה מרוואן? עם יהודה.
‫אה, כן, בטח. ‫זה בדיוק התכנון שלי.
‫אבל טופ סיקרט, זה בינינו.
‫טופ סיקרט. ‫-כן.
‫בסדר... דוד, הוא בסדר.
‫אני יכול רק, בבקשה, את ה... ‫-לא, לא, זה נשאר אצלי.
‫יאללה.
‫שלום, אמא.
‫היא עושה עבודה טובה?
‫היא מצליחה.
‫הוא בוטח בה?
‫קצת יותר מדי.
‫כתבתי להם היום משפט.
‫"את נראית מדהימה הלילה".
‫יפה.
‫יש לך דירה מאד יפה.
‫תודה.
‫את אוהבת לגור בתל-אביב?
‫מאד.
‫מי מתקשר אלייך כל כך מאוחר?
‫מה, זה כאילו הבית שלה?
‫אסי, זוז! נו, אתה מסתיר לי, ‫איזה מעצבן!
‫בלי דיבורים עכשיו.
‫זה לא משנה.
‫אני איתך עכשיו.
‫זהו, נגמר הפרק?
‫מה קרה פתאום ‫שאתה מתעניין בסדרה שלנו, אסי?
‫סתם, פגשתי היום את התסריטאי.
‫איזה תסריטאי?
‫התסריטאי של זה, ‫של "תל אביב על האש".
‫יש לי פה את התסריט של מחר.
‫באמת? -מאיפה השגת את זה? ‫-מהתסריטאי.
‫איזה תסריטאי? ‫-התסריטאי שפגשתי.
‫סלאם קוראים לו.
‫אז מה קורה מחר? ‫-תראה לנו מה קורה.
‫תגיד, מרוואן יגלה את המיקרופון?
‫לא יודע, לא ראיתי פה שום דבר ‫על מיקרופון.
‫אם זה התסריט, חייב להיות ‫מיקרופון. תחפש שנייה, נו.
‫אפשר להבין מה אתן כל כך אוהבות ‫בסדרה הזאת?
‫זה אנטישמי הדבר הזה.
‫לא כל החיים זה פוליטיקה.
‫סדרה רומנטית.
‫עזוב, אתה לא תבין את זה.
‫רומנטית עאלק, ‫למה מה כל כך רומנטי בזה?
‫הכול. ‫רחל ומרוואן.
‫מרוואן? -כן.
‫תגידי, את נורמלית? הוא מחבל.
‫הוא יפה. ‫הוא גבר.
‫הוא ג'נטלמן.
‫זה רומנטי בשבילך? ‫-כן, זה רומנטי.
‫עזבי אותך, אמא, מה את עונה לו? ‫הוא לא מבין גם ככה.
‫מה עם רחל ויהודה? ‫-מה איתם?
‫מה, זה לא רומנטי?
‫כלום. לא יהיה ביניהם שום דבר.
‫סדרה ערבית, שכחת?
‫אז אני אומר לך שזה כן יקרה. ‫-וואלה?
‫תאמיני לי.
‫מה היא תמצא בו? תגיד לי.
‫כל מה שמעניין אותו זה צבא בחיים. ‫-וואלה.
‫אז אני מודיע לכן עכשיו ‫שזה כן יקרה.
‫מילה שלי. חכי.
‫אוי, איזה שטויות, אסי. נו, תגיד כבר, ‫מה קורה עם המיקרופון?
‫חכו, מחר תראו בטלוויזיה. ‫-אסי...
‫מה עם השאר?
‫אביא לך כשישלמו לי.
‫התחלתי לעבוד. ‫- יש לך שבוע. נמאס לי ממך.
‫בסדר גמור. אל תדאג.
‫תודה.
‫אל תשתקי על זה. ‫-לא, לא אשתוק.
‫מרים.
‫סאלם.
‫אתה עובד כאן?
‫לא, לא, אני עובד בסדרה ‫"תל אביב על האש".
‫וואו, סדרה משגעת.
‫את רואה אותה. ‫-לא.
‫אמרו לי שאתה עובד בטלוויזיה, ‫אבל חשבתי שאתה מתקן טלוויזיות.
‫לא, לא, אני אחראי ‫על הדיאלוגים בעברית.
‫אה, מתאים לך.
‫זה סלאם, השכן שלנו.
‫אה. -אה, סלאם...
‫דגים בים המלח?
‫בכלל יש דגים בים המלח?
‫אה, טוב שאתה יודע.
‫נשב? ‫-יאללה.
‫רגע, את עדיין בתל אביב?
‫לא, סיימתי לימודים. ‫אני עובדת בבית חולים בירושלים.
‫באמת? ‫-כן.
‫מזל טוב. ‫-תודה.
‫תמסור ד"ש לאמא שלך.
‫בסדר, יגיע.
‫תגיד...
‫הסדרה שאתה עובד בה ‫היא הסדרה של דוד שלך?
‫כן.
‫ככה חשבתי.
‫סלאם עבאס, ‫עצור את האוטו בצד.
‫דומם מנוע.
‫צא מהאוטו.
‫לאט.
‫צא מהאוטו.
‫ידיים למעלה.
‫תרים את החולצה ותסתובב.
‫בסדר, תעזבו אותו. ‫תלכו להתעסק שם עם הדברים.
‫בוא, בוא, בוא, אנחנו צריכים לדבר. ‫בוא.
‫מה, מה קרה? ‫-מה קרה?
‫קרה שהתסריט שלך לא טוב.
‫הוא לא נכון.
‫אתה לא מבין כלום בצבא אתה, ‫אה?
‫לא... כנראה שלא.
‫כנראה שלא? בטוח שלא.
‫תקשיב לי טוב, ‫יהודה הוא אלוף בצה"ל. -כן.
‫לא איזה בולשיט ערבי.
‫גם מה זה הדרגות האלה ‫שתקעתם עליו?
‫הוא נראה כמו איזה גנרל ‫בצבא העיראקי.
‫הוא אלוף בצה"ל, הוא צריך להיות ‫גבר, הוא צריך להיות רומנטי,
‫הוא צריך להיות ג'נטלמן, ‫אתה מבין?
‫שידבר איתה על העבר שלהם,
‫שייקח אותה לסיבוב על הטנק שלו, ‫אני יודע?
‫טנק-טנק? ‫-סתם אני זורק טנק.
‫לא משנה, בשביל הדוגמה, ‫העיקר שיהיה רומנטי.
‫שילמד אותה לירות,
‫שייקח אותה למטווח, זה רומנטי.
‫העיקר שלא יהיה משעמם.
‫אני אגיד לך מה, נשים...
‫לא אוהבות גברים משעממים.
‫זה תדע לך, חוק.
‫בסדר, זה יכול לעבוד, כן.
‫קח, כתבתי לך את זה כמו שצריך.
‫זה אתה כתבת? -כן.
‫תגיד לי מה, מה אתה חושב.
‫תשמע, אבל עכשיו אני לא יכול ‫כי כולם מסתכלים.
‫צודק.
‫בוא איתי פנימה, בוא.
‫בוא.
‫זהו, פה יותר טוב. תקרא.
‫כן, זה טוב.
‫כבר הספקת לקרוא? ‫-אני קורא מהר, זה טוב.
‫אה, כן? מה טוב בזה?
‫הקולות.
‫מה זה "הקולות"?
‫הקולות, נשמעים אמיתיים.
‫יש בזה חיים.
‫כן. -זה באמת מה שאתה חושב?
‫כן, כן, זה מאוד "אמיתי".
‫נו בטח "אמיתי". ‫מה? כי אני יודע איך קצין מדבר.
‫אני שומע את הקול שלו ‫ואז אני כותב את זה. -כל הכבוד.
‫כן, בשביל רחל אני... ‫מה עשיתי?
‫השתמשתי באחותי. -אה, יפה, ‫יפה מאוד. -כן. -יפה.
‫תשמע, אני צריך להגיע לעבודה. ‫-טוב, סבבה.
‫לא, לא, לא, זה... ‫קח, שיהיה אצלך.
‫שמור את זה.
‫חכה, חכה שנייה, בחייאת, ‫לפני שאתה הולך.
‫הנה. יניב.
‫רגע. בוא, בוא איתי.
‫יניב. יניב, תעזוב הכול, ‫בוא רגע.
‫קח את זה, צלם אותנו.
‫כן.
‫טוב, מה אתה רציני? תחייך. ‫-אה.
‫יופי.
‫מעולה.
‫מה זה? תגיד, אתה דפוק? ‫לא לימדו אותך לצלם לרוחב?
‫עכשיו תראי לי ‫מה את יודעת לעשות.
‫אני לא יכולה.
‫דוד, אפשר להחליף ‫איתך כמה מילים?
‫מה קרה?
‫יש לי רעיון לגבי הסיפור אהבה.
‫לא רק לך. ‫תחזור לעבודה שלך.
‫לא. זה רעיון טוב. זה עושה את יהודה ‫יותר מעניין.
‫אתה יודע מה ההבדל בין ‫בנאדם רגיל לבין תסריטאי?
‫לא... ‫-תסריטאי יושב וכותב.
‫אה?
‫אה, אוקיי, הבנתי, הבנתי.
‫"סצנה 12, בחוץ, טיול במדבר..."
‫איפה שירתת? -איפה?
‫במטבח. שם למדתי לבשל.
‫באמת?
‫לא בישלת בבית?
‫אבא שלי ניצול שואה.
‫החיים בבית היו מאוד מדוכאים.
‫אני מבין אותך.
‫אני הבטחתי להורים שלי
‫שלעולם לא תהיה עוד שואה.
‫בגלל זה נהייתי קצין בצה"ל.
‫את רוצה עוד... ‫-מה זה?
‫חלאס, באמת, מספיק.
‫מה זה הדיאלוג הדפוק הזה?
‫זה לא מקובל. ‫-מה לא מקובל?
‫צבא ושואה? ‫איך זה יכול להיות?
‫אני מרגלת, ‫אני צריכה לרכוש את האמון שלו.
‫אני שחקנית מפורסמת.
‫הסדרה הזאת תצליח רק ‫אם אני אהיה חכמה.
‫היא צודקת. ‫גם הדמות שלי יותר ברורה עכשיו.
‫אני חושב שככה אנחנו מעניקים ‫משמעות עמוקה יותר לדמויות, לא?
‫לא.
‫אני היחידה שמבינה ‫שיש כאן תעמולה ציונית?
‫ככה זה?
‫נביל, תגיד משהו.
‫אני חושב ש...
‫אני חושב שאנחנו צריכים לדון בנושא ‫עם בסאם.
‫איפה בסאם? ‫-בסאם במשרד.
‫חבר'ה, עשר.
‫בבקשה.
‫בסאם, זה הסיפור שלך.
‫אתה יודע שזו הסיבה היחידה ‫שאני כאן.
‫אנחנו כאן רק בגלל תאלא. ‫-לא, זה לא מתאים.
‫הספונסרים רוצים אותה בסדרה.
‫באמת? אז אני עוזבת...
‫תעזוב את זה.
‫דוד, אני מצטער, ‫אני זקוק לעבודה הזאת.
‫מעכשיו אני אסתום את הפה שלי.
‫החל מרגע זה ‫סיימת עם הקפה.
‫וואפא עוזבת אותנו.
‫אנחנו רוצים מחליף במיידי.
‫תקשיב.
‫אתה יודע עברית טוב מאוד,
‫אתה מבין את המנטליות ‫של הישראלים
‫ויש לך אוזן טובה לשיחות,
‫אז אנחנו רוצים שתעבוד איתנו, ‫שתכתוב את התפקיד של יהודה.
‫באמת?
‫תאלא מאמינה בך
‫ואני מוכן לתת לך הזדמנות
‫ואם זה יצליח, תקבל בונוס.
‫אל תדאג, ניתן לך ‫כל מה שתצטרך.
‫להיום גמרת.
‫אנחנו מחזיקים לך אצבעות. ‫זו הזדמנות. בסדר?
‫בסדר גמור.
‫קח את זה איתך הביתה, ‫תלמד אותו טוב.
‫יש כאן את התפקידים ‫של רחל, מרוואן ויהודה.
‫לא צריך לקרוא כל מילה, ‫זה לא שייקספיר.
‫בהצלחה. ‫-תודה.
‫שלום, בוס.
‫הרבה זמן לא התראינו.
‫בלי עין הרע, אתה בריא כמו סוס.
‫סלאם, אין לי זמן לשטויות. ‫מה אתה רוצה?
‫התאנים וחפיסת מסטיק.
‫אני עובד עכשיו ברמאללה, ‫בגלל זה אתה לא רואה אותי.
‫35 שקל.
‫יש לך את המספר של מרים, ‫במקרה?
‫היא רשמה לי אותו על פתק, ‫אבל איבדתי אותו.
‫מרים?
‫מרים.
‫מה, אבא?
‫סלאם?
‫שלום. ‫-אהלן.
‫קיבלתי קידום היום, אני תסריטאי.
‫תסריטאי?
‫סלאם, לחבר משפט פשוט ‫אתה לא יודע.
‫אתה לא מסוגל לשבת בחדר ‫יותר מחמש דקות.
‫אם תכתוב קורות חיים שלך ‫אתה תתבלבל.
‫לא, לא, הם אהבו את העבודה שלי. ‫הם אומרים שיש לי "אוזן".
‫"אוזן"?
‫אני שומע מה האנשים מדברים ‫וכותב.
‫אוקיי. טוב. שיהיה.
‫תודה.
‫את יכולה לתת לי את המספר שלך, ‫איבדתי אותו.
‫אף פעם לא נתתי לך ‫את הטלפון שלי.
‫אבא, אני יוצאת לעבודה.
‫שלום, בתי.
‫טוב, קחי תאנים. ‫אומרים שזה פרי האהבה.
‫העגבנייה היא פרי האהבה.
‫רוצה עוד משהו?
‫לא... תודה, תודה.
‫מרים, חכי.
‫בואי נדבר רגע.
‫בוא.
‫אתה זוכר מה אמרת לי פעם?
‫שבגללי אתה מרגיש ‫כמו דג בים המלח
‫ושאתה צריך את הים התיכון?
‫אתה יודע כמה זמן לקח לי ‫להתאושש מהשטות הזאת?
‫הרבה זמן, סלאם. ‫הרבה זמן.
‫היינו ילדים. ‫-אתה היית ילד.
‫תשכח מזה.
‫אני שמחה שאתה מסתדר בחיים.
‫ביי.
‫"תל אביב על האש"
‫רוצה תה? ‫-לא יזיק.
‫מה זה?
‫זה הבייבל של הסדרה.
‫את יודעת, ההיסטוריה, הדמויות, ‫אני צריך ללמוד את הכול.
‫טוב, תגביר את האור,
‫שלא יכאבו לך העיניים, חביבי. ‫-אל תדאגי.
‫המלחמה בפתח.
‫השגריר הירדני משחק קלפים ‫עם האיש מהסי.אי.איי.
‫זה שלך, נביל.
‫אני אדאג לתכניות של מרוואן ‫על הגבול.
‫סלאם...
‫סלאם, סלאם...
‫רחל במשרד, עם יהודה, ‫מפלרטטת איתו קצת.
‫היא רוצה לדעת איפה הוא מחביא ‫את המפתחות.
‫זו סצנה מצויינת לתסריטאי מתחיל.
‫אם יש לך שאלות, ‫אל תהסס.
‫כן, בטח.
‫אני לא יכול לכתוב ‫אם אני לא אוכל לפני.
‫ההשראה שלי עוברת ‫מהקיבה ישר למוח.
‫רוצה קצת חומוס?
‫לא, לא, אני לא אוכל חומוס.
‫אתה בטוח? אשתי הכינה.
‫אתה תלקק את האצבעות.
‫לא, לא, יש לי טראומה מחומוס. ‫מהילדות. סיפור ארוך.
‫אתה יודע איך פותרים טראומה? ‫-איך?
‫תכתוב עליה.
‫תכתוב כל מה שאתה זוכר.
‫אני הולך לשתות קפה.
‫שלום, אימא. ‫אני זקוק לעצה.
‫לא, לא, זה לא העניין, ‫אמרתי לך שאני אשלם לו.
‫אני מתכוון לרחל ויהודה.
‫תקשיבי, רחל תבקר אצלו במשרד...
‫רחל תבקר אצלו במשרד
‫והיא צריכה להדליק אותו קצת.
‫בתור אחת שמכירה את הסדרה, ‫מה היא תגיד לו?
‫אני צריך משהו בשביל להתחיל.
‫חכי רגע.
‫נו. מה זה רגיל?
‫א-הא, "אתה האור בחיי".
‫זה משפט יפה.
‫"אני אוהבת את צליל קולך".
‫"אתה חזק..."
‫מה עוד?
‫"לא יודעת, בני היקר, ‫אני לא תסריטאית..."
‫חנין, שלום.
‫טוב שתפסתי אותך בבית.
‫אני סלאם. כן.
‫נכון, נכון, הרבה זמן...
‫תקשיב, היה ביניהם ריב קטן ‫והיא רוצה להתפייס איתו.
‫מה היא תגיד לו?
‫שום דבר?
‫הלו? כן, נביל.
‫איפה אתה, גבר?
‫אני בבית קפה.
‫אל תאחר. ‫בשתיים מתחילים חזרות.
‫בסאם שאל אותי עליך.
‫אוקיי, בסדר, הבנתי.
‫מתי נתארס?
‫בואי לא נדבר על זה עכשיו. ‫תני לי נשיקה.
‫ח'אלד, אנחנו במקום ציבורי.
‫היאם, אני אוהב אותך. ‫תגידי לי מה לעשות.
‫הרגשה טובה. ‫טובה מאוד.
‫שנלך?
‫תגיד, אני יכול לדבר ‫עם המפקד צור, אסי צור?
‫לא כאן, לא כאן. ‫יאללה, סע, סע.
‫הוא לא כאן? ‫אני יכול לחכות לו קצת?
‫לא מחכים כאן, או שאתה עובר ‫או שאתה חוזר חזרה אחורה.
‫אוקיי, תשמע, זה באמת...
‫קח צעד אחורה.
‫יוסי! יוסי, אני מכיר אותו. ‫תן לו לעבור.
‫בוא איתי, בוא איתי.
‫אני רק רציתי לדבר עם המפקד.
‫ראית את הסצנה שואה שלך?
‫מה? צריך משהו?
‫אני צריך עצה.
‫צריך עזרה בעניין האלוף.
‫אתה מכיר את הצבא.
‫אני אשלם לך.
‫מה? מה זה תשלם לי? ‫מה, אתה מנסה לקנות אותי?
‫לא, לא, חס וחלילה.
‫אני לא רוצה את הכסף שלך.
‫חומוס...
‫תביא לי מחר חומוס טוב, אסלי, ‫ואני אחשוב על זה.
‫יש לי דדליין.
‫דדליין, מה אתה אומר?
‫עכשיו 12:17, יאללה, זוז. ‫-אוקיי.
‫תגיד לי, אחי, ‫איפה יש כאן חומוס טוב?
‫תמשיך ישר.
‫תגיד, החומוס כאן טוב? ‫-טוב.
‫טוב-טוב? ‫-מה זאת אומרת, טוב-טוב?
‫החומוס חומוס. ‫-אני יודע, זה לחבר.
‫החבר שלך לא מכאן?
‫החבר שלך ישראלי? ‫-מה פתאום? הוא צרפתי.
‫כנס, כנס.
‫טוב. מריח טוב.
‫חמוץ כזה.
‫יפה.
‫בקשר ליהודה...
‫קודם אנחנו צריכים ‫לדבר על החתונה.
‫החתונה.
‫איזו חתונה?
‫מה איזו חתונה? ‫החתונה בסוף,
‫של יהודה ורחל, שמתחתנים.
‫אה, זה... זה רעיון מצויין, ‫אבל...
‫צריך להגיע לזה. ‫-לא, לא, לא להגיע ולא שום דבר,
‫זה המחיר שלי.
‫אני רוצה את החתונה הזאת. ‫נקודה.
‫טוב, כן.
‫מה?
‫אתה לא נשמע נלהב.
‫לא, לא, כן, זה רעיון מצויין.
‫בסדר, בוא, בוא נגיד את האמת, ‫סלאם,
‫הסדרה שלך זה לא איזה...
‫הכול אהבות ובגידות, ‫אבל עם סוף כזה,
‫שערבייה ויהודי מתאהבים ומתחתנים ‫זה, זה... זה יהיה פיצוץ.
‫כן, אשכרה. -מה זה, איזה ‫סטייטמנט אתה נותן פה.
‫בלי מחסומים, בלי בלגן.
‫יאללה, גם תעיף אותי מפה. ‫תאמין לי, אשתי תהיה שמחה.
‫אז מה?
‫אתה יכול לעשות את זה?
‫יכול, לגמרי.
‫אבל דיל, אה?
‫דיל. ‫עושים חתונה.
‫עכשיו אפשר להמשיך.
‫אז מה? מה אתה צריך ממני? ‫-אוקיי, זה המצב,
‫היא מפלרטטת איתו, ‫אבל יש לה משימה. -אוקיי.
‫היא צריכה את המפתח ‫למגירת השולחן שלו,
‫שם הוא שומר את התכניות הסודיות.
‫מה?
‫מי שומר תכניות סודיות במגירה? ‫מה, זה ימי הביניים פה?
‫זה יותר קל לצופים לעקוב ככה.
‫איזה צופים יש לכם?
‫מיליונים.
‫גם ישראלים.
‫מפתח, מפתח.
‫השאלה זה איפה הוא שומר ‫את המפתח, אתה מבין?
‫איפה הוא שומר את המפתח? ‫איפה הוא יכול לשמור את המפתח?
‫איפה המפתח לשולחן?
‫טוב, תקשיב, ‫הוא צריך אותו איתו כל הזמן,
‫אז אולי הוא קושר אותו ‫בשרשרת כזאת מסביב לצוואר,
‫בשביל הביטחון.
‫וואלה, זה רעיון מעולה.
‫זה מפגר, אבל מה אני אעשה? ‫אתה ביקשת מפתח, לא אני.
‫עכשיו, רחל באה לראות אותו.
‫למה? כי הוא לא החזיר לה טלפון ‫או משהו כזה.
‫נכנסת למשרד,
‫ויהודה נראה לחוץ, עייף.
‫היא אומרת לו,
‫"מה קורה, אלוף שלי?"
‫הוא שמח לראות אותה,
‫אבל שיגיד לה...
‫הלחץ. הלחץ הזה הורג אותי.
‫"העם שלי צריך אותי עכשיו,
‫"הזמנים קשים".
‫תגיד, מה, מה עם המפתח? ‫-רגע,
‫לאט לאט עם המפתח הזה. ‫-אה, אוקיי.
‫ואז היא אומרת לו,
‫היא אומרת לו,
‫"אתה נראה לחוץ, ‫אני אעשה לך מסג'".
‫מסג'...
‫ואז היא באה מאחוריו,
‫בדיוק.
‫מסג'.
‫זה המפתח של הלב שלך?
‫זה המפתח של הכול.
‫הסצנה של המפתח מצויינת.
‫תודה.
‫דוד, קראתי את מה שכתבת.
‫אני רוצה לדבר איתך על הסוף. ‫-איזה סוף?
‫הסוף של הסדרה, ‫הפרק האחרון.
‫הוא מצוין.
‫לקחתי אותו מהסרט "הנץ ממלטה".
‫מכיר? ‫-לא, לא מכיר.
‫לא, לא, אתה צריך לראות אותו.
‫חתיכת סרט.
‫המפרי בוגרט ‫ומרי אסטור
‫מתאהבים.
‫מרי אסטור הורגת את בעלה.
‫המפרי בוגרט תופס אותה ביד ‫ומוסר אותה למשטרה.
‫היא אומרת לו, ‫"אהובי, למה עשית לי ככה?
‫"אני אוהבת אותך".
‫והוא אומר לה, "גם אני אוהב אותך,
‫"אבל החובה קודמת לאהבה".
‫הבנת מה הקשר?
‫לא בדיוק.
‫רחל ויהודה מאוהבים,
‫היא רוצה לברוח איתו,
‫אבל יש לה בעיה.
‫הבעיה שלה דומה ‫לבעיה של המפרי בוגרט.
‫היא נותנת עדיפות ‫לחובה על פני האהבה.
‫ואז היא מפוצצת את עצמה ואותו.
‫את הסוף הזה גנבתי מהוליווד. ‫הבנת?
‫הבנתי, דוד, אבל עם כל הכבוד, ‫זה סוף קצת צפוי.
‫ראינו אותו יותר מפעם אחת.
‫לא משנים סוף חזק, נכון?
‫אלוהים ישמור.
‫למה לא להפתיע קצת את הקהל?
‫להפתיע?
‫מה יקרה אם ‫רחל תתחתן עם יהודה?
‫זה יותר דרמטי, לא? ‫נכון, נביל?
‫רחל ויהודה ביחד?
‫זה יהיה כמו אוסלו 2.
‫אוסלו? -כן, האשליה הגדולה ‫שלא הובילה לשום שינוי.
‫נביל יסביר לך.
‫אני חייב לענות לשיחה, מצטער.
‫הלו? כן...
‫מה הסצנה של היום?
‫הסצנה של היום, ‫המלחמה מתחילה...
‫הסצנה של היום ‫היא סצנה חגיגית ליהודה.
‫סצנה מסובכת.
‫רחל ויהודה שותים
‫ומדברים על אהבה.
‫התאהבת פעם?
‫אני?
‫כן, פעם אחת.
‫רק פעם אחת?
‫מה קרה? התחתנת? ‫-לא, לא, זה לא הצליח.
‫חבל.
‫אתה יודע איך יודעים ‫שגבר ואישה מאוהבים?
‫מתחבקים, מתנשקים.
‫מקשיבים אחד לשני.
‫תזכור את זה.
‫תוכל לעשות לי טובה?
‫מה?
‫התמונה הזאת, אני רוצה שתיקח ‫אותה, תשים אותה מול המצלמה.
‫אני רוצה שאשתי תראה. ‫הפתעה.
‫אני לא מחליט על זה. ‫-זה טובה, לא פקודה.
‫אוקיי, סבבה, אני אתן את זה שם ‫לאנשים בתכנית.
‫מה שאתה יכול. ‫תודה.
‫דוגמן.
‫טוב. הסצנה. ‫-הסצנה.
‫היא לבד במסעדה,
‫הוא בא לראות אותה...
‫תשמע, יש לי רעיון.
‫אתה יודע, אני עבדתי בתור ברמן... ‫תסתכל על זה שנייה.
‫מה זה השטויות האלה? ‫נו, אל תפריע לי עכשיו. אני חושב.
‫טוב, תקשיב, הוא... ‫יהודה פה מלא בריגושים,
‫זה חייב להיגמר בנשיקה פה.
‫זאת הולכת להיות ‫הנשיקה הראשונה שלה.
‫הנשיקה שתשנה אותה לתמיד.
‫תתחיל ככה, תכתוב.
‫יהודה נכנס למסעדה,
‫מנופף בשמפניה ואומר,
‫"זה היום הגדול בחיי ‫ואני רוצה אותך איתי.
‫"רחל, את האישה הכי יפה ‫שראיתי בחיים שלי."
‫"את האישה הכי יפה ‫שראיתי בחיים שלי".
‫מה? ‫-מה?
‫אמרת משהו?
‫לא, לא...
‫מה התמונה הזאת?
‫אה... לא, סתם, ‫מצאתי אותה במחסן תפאורה.
‫שמתי אותה כאן. ‫אולי היא תיתן לי השראה.
‫גם לי יש תמונה שנותנת לי השראה.
‫תמונה של צ'ק. ‫המשכורת האחרונה שקיבלתי.
‫"סצנה..."
‫"כשהייתי צעיר הייתי חסר מנוחה..."
‫מה, מה קורה?
‫אתה בצרות, אסי?
‫לא.
‫מה זה?
‫יש היום משהו מיוחד,
‫הנשיקה הראשונה של יהודה ורחל.
‫סוף סוף, הגיע הזמן. ‫יצאה לי כבר הנשמה.
‫המלחמה התחילה.
‫שלום, אום סאמר. ‫מה שלומך היום?
‫את יודעת כשהייתי צעיר ‫הייתי חסר מנוחה...
‫את יכולה לזוז קצת? ‫בבקשה.
‫לא יכולתי לשבת בשקט ‫יותר מחמש דקות,
‫אבל לצדך, ‫אני יכול לשבת לנצח.
‫יהודה...
‫את לא מאמינה לי?
‫בטח שאני מאמינה לך.
‫אני מכירה את התסריטאי.
‫אתה חייל ‫וחיילים לא משקרים.
‫החלמה מהירה, אינשאללה.
‫היא מכירה את התסריטאי.
‫עכשיו תגיד לי מה אנחנו חוגגים.
‫ירושלים תהיה שלנו.
‫מה עם האנשים?
‫הערבים של ירושלים?
‫יש לנו את הצבא הכי חזק בעולם,
‫נציב מחסומים,
‫נביא את האנשים הכי טובים שלנו ‫לשלוט בהם.
‫יקירתי,
‫זהו ניצחון,
‫בואי נהנה מזה.
‫תקלטי, תקלטי עכשיו מה יבוא.
‫מה זה? לזה אתה קורא נשיקה?
‫למה? מה הבעיה?
‫מה זה? זאת נשיקה ערבית.
‫קראתם את העיתונים?
‫תסתכלו.
‫"הסדרה 'תל אביב על האש' ‫מחבקת את הישראלים..."
‫"סמל הכשרות על מצחה ‫של הטלוויזיה הפלסטינית".
‫מה זה? ‫"הצניעות נעלמת בתל אביב"?
‫הספונסרים משתגעים. ‫ממה? מנשיקה קטנה.
‫בקושי נגעו אחד בשני.
‫דוד, ממה אתה מוטרד? ‫כולם בפייסבוק מרוצים.
‫מי קורא עיתונים בכלל?
‫הספונסרים קוראים עיתונים,
‫והם מבקשים להחזיר את מרוואן.
‫יש לנו חומוס?
‫אתה לא אוהב חומוס, ‫אז בשביל מה?
‫לא, לא, בשביל העבודה.
‫בוקר טוב.
‫החנות סגורה.
‫יש לך חומוס?
‫יש לי קופסאות ישנות.
‫מצויין.
‫למה הרסת לי את הנשיקה?
‫אני דיברתי איתך ‫על נשיקה אמיתית,
‫נשיקה שתשנה אותה לתמיד.
‫פתחתי יין עם אשתי, ‫הבטחתי לה דברים,
‫בסוף אתה מביא לי נשיקה ערבית?
‫מה זה "נשיקה ערבית"?
‫ככה, בלי לשון.
‫זה הרבה יותר דרמטי ‫אם היא מהססת.
‫זה מתח פנימי, קונפליקט. ‫-שטויות, אל תזיין לי את המוח.
‫כשאני נותן לך משהו ‫תעשה אותו בדיוק כמו שהוא כתוב,
‫אל תשחק בדיאלוגים שלי, ‫הבנת?
‫טוב, קח את החומוס שלך.
‫מה זה? מה הבאת פה? ‫-אה, זה...
‫זה שכן שיש לי בשכונה.
‫הבן אדם בן 90 ומשהו כבר,
‫הוא פותח רק שעתיים בשבוע, זהו.
‫מושלם.
‫איזה ארומה, איזה טעמים.
‫טעם של פעם כזה.
‫יאללה, בוא נתחיל לעבוד, ‫מה יש לנו היום? איזה סצנה?
‫היום זו הסצנה שהיא משיגה ‫את המפתח. -מה?
‫די.
‫אל תגיד לי, עוד פעם המפתח הזה?
‫אתה רוצה שהם יהיו ביחד? ‫אז היא צריכה להשיג משהו.
‫טוב, בסדר, מפתח, ‫מה אני אגיד לך?
‫יש פה ילד בלי ניירות.
‫תגיד להוא שיחכה.
‫מה?
‫המפקד, מה אני אמור לעשות עם ‫הילד הזה? אין לו ניירות.
‫לא עכשיו, דוד, לא עכשיו. ‫אתה לא רואה שאני עסוק?
‫תחזיק אותו שם עד שאני מסיים.
‫יאללה...
‫איפה היינו? ‫-אוקיי...
‫אה, מפתח.
‫אז יהודה יוצא מהמשרד.
‫ששש... רגע, רגע, תן לי להתרכז, ‫תן לי להתרכז.
‫יהודה יוצא מהמשרד,
‫רחל נשארת לבד.
‫היא מסתכלת על המדליות שלו.
‫טוב, שתוק, שתוק, שתוק, ‫יש לי.
‫יאללה, יש לי את זה. ‫תקשיב,
‫היא צריכה להביא לו איזה משהו, ‫איזה קינוח מהמסעדה שלה,
‫איזה משהו מתוק, אוקיי?
‫מה הבעיה שהיא מתפעלת ‫מהמדליות שלו?
‫מה? איזה מדליות בראש שלך? ‫איזה מדליות? הם בבית,
‫איזה מדליות?
‫מדליות!
‫היא מביאה לו איזה משהו מתוק, ‫לא יודע, משהו מהמסעדה,
‫והיא אומרת לו, "הבאתי ‫לך משהו מתוק כי אתה מתוק",
‫והוא צריך להגיד לה, ‫"רחל,
‫"רחל, את מפנקת אותי יותר מדי, ‫אני אשמין בגללך". -ואז...
‫ואז הוא מלטף את הפנים שלה, ‫בעדינות,
‫ואומר לה, "כל מי שאני מכיר ‫מאוהב בך,
‫"למה בחרת דווקא בי?"
‫ואז היא אומרת לו,
‫"כי אתה חתיך".
‫הוא אומר לה,
‫"לא, זאת לא סיבה".
‫"למה לא? כל אישה הייתה רוצה ‫גנרל חתיך עם פרופיל יפה,
‫"עם שיער שחור".
‫הוא אומר לה,
‫"זה בגלל שהמסעדה שלך קרובה, ‫זה נוח לך".
‫היא אומרת לו, ‫"לא, אני יכולה לבוא מכל מקום.
‫"אתה גם יכול לבוא מכל מקום.
‫"למקום...
‫"שאתה אפילו לא מתאר לעצמך,
‫"והרגשות שלי עדיין לא ישתנו".
‫לא רע.
‫כן, ואז הם מתחבקים.
‫ואז היא שמה עם היד שלה, ‫עם קמח, על החזה שלו.
‫אה...
‫זה טוב. -ישר על המפתח. ‫-זה טוב, זה חכם.
‫היא מרגלת מקצועית.
‫טוב.
‫אני הבנתי מה אתה... ‫הבנתי לאן אתה הולך,
‫זה כאילו היא רוצה
‫שתהיה את הצורה של המפתח ‫על הקמח
‫ואז היא תוכל לעשות העתק ממנו. ‫-רגע, רגע, שנייה, שנייה,
‫חכה, חכה שנייה.
‫היא באה, כן, יושבת...
‫כן, מה רצית להגיד?
‫מה? -מה רצית להגיד?
‫אה. אה, לא, רציתי להגיד שאולי היא ‫משתמשת בבצק, לא בקמח,
‫כי בבצק יותר קל לעשות ‫את הצורה של המפתח.
‫אה, כן, זה טוב, זה מעולה. ‫אני אחשוב על זה.
‫תגיד, מחר היא הולכת לפגוש ‫את מרוואן, היא תהיה איתו קצת.
‫טוב, בסדר, אבל ‫רק קצת שתהיה איתו,
‫אני לא אוהב את המחבל הזה.
‫מה? אצלנו הוא לוחם חופש.
‫לוחם חופש? ‫-כן.
‫חשבתי שיש לך יותר שכל מאחרים.
‫זה גם מה שאני חשבתי עליך, אסי.
‫אני מכיר את המרוואן הזה,
‫אני מכיר את כל המרוואנים האלה,
‫תאמין לי, זה העבודה ‫שלי להכיר אותם.
‫אנחנו מכירים אותם יותר טוב ממך.
‫טוב, תבוא מחר, ‫אני אכין לך סצנה.
‫עם מרוואן, בסדר?
‫לא, לא, זה סבבה, אנחנו... ‫נסתדר.
‫יאללה. -מה זה?
‫אני אסתדר.
‫ואתה יכול להיות... מכל מקום,
‫מקום שאפילו לא תיארת לעצמך.
‫אהבתי.
‫זה נפלא. אני אוהבת את זה, סלאם. ‫תודה רבה.
‫אני התחלתי לשמוע ‫את הקולות של הדמויות.
‫אתה יודע מה?
‫אתה צריך לבוא לפריז.
‫אבל אני לא מדבר צרפתית.
‫יש לך אוזן מצויינת, ‫אתה תקלוט מהר.
‫אתה יודע מה הכי יפה בפריז?
‫האנשים, האווירה, מזג האוויר...
‫אין שם כיבוש. ‫-אה, נכון.
‫זהו, אני אבוא לפריז.
‫סלאם, אפשר להחליף איתך ‫כמה מילים?
‫תקשיב, בקשר לדמות שאני מגלם, ‫זה תפקיד של גנרל ישראלי,
‫אני לא אמור ‫להיות קשוח מדי פעם?!
‫אני רק רכרוכי, ‫נחמד ומתוק כל הזמן.
‫זה לא מוצא חן בעיניך?
‫הייתי אסיר שבע שנים ‫בכלא הישראלי.
‫הם לא בדיוק נחמדים.
‫טוב, אתה צודק.
‫אני אתן לך להוציא ‫את כל הרשע שבך.
‫מצויין. תודה. ‫-בבקשה.
‫הם רוצים התנתקות. מוחלטת.
‫אבל אנשים צופים בסדרה ‫בגלל רחל ויהודה.
‫רק זמנית.
‫אבל אז לא תישאר עלילה.
‫הם רוצים שנחשוף ‫את האופי האכזרי של יהודה.
‫זה פשוט, הוא יירה במספר ילדים.
‫לא רע.
‫לא, לא, אני צוחק. ‫-לא, לא, אני רציני.
‫יאשימו אותו ברצח, יכלאו אותו
‫וככה היא תפסיק לבקר אצלו.
‫העבודה שלו חשובה, אבל... ‫-אחי, זה מסובך מדי.
‫רוצה משהו קל יותר? ‫-כן.
‫נהרוג אותה וניפטר ממנה
‫וככה הם ייפרדו.
‫לא, היא הכוכבת של הסדרה.
‫אם נהרוג אותה, ‫לא יהיה סוף לסדרה.
‫כן יש סוף לסדרה.
‫בת דודה שלה תבוא להלוויה. ‫בת דודה יפה.
‫היא יותר צעירה ממנה, ‫עולה פחות
‫ויותר קל לעבוד איתה,
‫וככה תהיה לנו כוכבת חדשה.
‫לא נהרוג את רחל.
‫אפשר להגיד משהו? ‫-בטח, בבקשה.
‫אני חושבת שסיפור אהבה חדש ‫הוא פתרון מצויין.
‫אולי נתרכז קצת עכשיו?
‫טוב...
‫איך נוכל להפריד ביניהם ‫בלי לאבד את העלילה?
‫ולשמור על האופי הדרמטי של ‫הסדרה. -נכון, ובלי להרוג אף אחד.
‫יש לי רעיון.
‫אוי ואבוי, לא! ‫זה לא יכול להיות!
‫מה קרה?
‫סרטן, גילו לה סרטן!
‫למי? ‫-רחל.
‫לא עכשיו.
‫אני לא רוצה שתראה אותי כזאת ‫חולה. -אני מתחנן...
‫מה קרה? ‫מי מת?
‫לא, זה הטלוויזיה.
‫אתה עדיין אוהב אותי?
‫או שאתה
‫רוצה לחפש עוד דגים בים?
‫אסי. ‫-אה?
‫בוא, בוא הנה.
‫לרחל יש סרטן.
‫מה זה? איזה סרטן?
‫לא, היא הולכת למות.
‫מה, לא אמרת שהם יתחתנו בסוף?
‫שלום.
‫מה קרה?
‫אני רוצה להחזיר את החומוס.
‫רק עכשיו קנית. ‫אני לא מחזיר כסף.
‫בסדר, אני לא רוצה את הכסף.
‫התוקף שלהן פג. ‫זרוק לפח.
‫שלום.
‫סלאם עבאס, התסריטאי? ‫-כן, זה אני.
‫מה קרה?
‫לא, תקשיבו, חבר'ה, ‫יש כאן טעות.
‫מי זה? מה אתם רוצים?
‫אני בטוח שנפלה כאן אי הבנה.
‫אל תירה בי, בחייאת, ‫לא עשיתי שום דבר.
‫מה רחל תעשה? -לא יודע, ‫נשבע באלוהים שאני לא יודע.
‫אתה לא יודע?
‫אסי?
‫גם כן, תסריטאי עאלק.
‫תגיד לי, מה אתה חושב, שאתה ‫יכול לכתוב מה שבא לך עכשיו?
‫אה?
‫כמה פעמים אתה הבטחת לי ‫חתונה, תזכיר לי? כמה?
‫שבע? עשר?
‫היה לנו דיל!
‫אתה נתת לי מילה ‫ופתאום יש לה סרטן?
‫אה?
‫תגיד לי... תסתכל על עצמך, אסי, ‫מה, אתה רוצה לירות בי?
‫מה, מה קרה לסטייטמנט שלך?
‫יהודי וערבייה, האפי אנד?
‫זה תלוי בך, לא בי.
‫תקשיב לי, היא לא גוססת, בסדר?
‫בטלוויזיה אפשר לרפא הכול.
‫סרטן זה כמו כאב שיניים.
‫בוכים קצת וזה עובר.
‫די, תן לי לעשות ‫את העבודה שלי עכשיו.
‫תוכל לרפא אותה מהסרטן?
‫יכול.
‫היא לא תמות? ‫-לא.
‫ויש חתונה? ‫-יש חתונה.
‫טוב. ‫קח את הארנק שלך.
‫אבל זה, חביבי, זה נשאר אצלי.
‫רואה את תעודת הזהות שלך?
‫זה נשאר אצלי, זה הערבון שלי.
‫חתונה תמורת תעודת הזהות שלך.
‫אבל זו תעודת הזהות שלי. ‫-נכון.
‫סלאם עבאס, החל מרגע זה ‫אתה בשליטתי.
‫אתה תעשה את מה שאני אומר לך.
‫לא תוכל להיכנס לירושלים ‫אם אני לא נמצא שם.
‫הבנת?
‫כן, הבנתי.
‫אתה תקבל אותה בחזרה ‫ביום החתונה.
‫עכשיו תעשה את הדבר הנכון.
‫ושים כבר את התמונה ‫שלי בטלוויזיה!
‫זאת פקודה.
‫דוד, שחרר אותו.
‫איחרת. הכול בסדר?
‫בעיות של הבוקר.
‫קח, התקשרו אליך.
‫איפה תאלא? ‫אני צריך לדבר איתה.
‫היא לא הגיעה היום. ‫אני מנסה להשיג את הסוכן שלה.
‫מה קרה?
‫היא מוטרדת מהכימותרפיה. ‫היא לא רוצה שיגלחו לה את הראש.
‫כימותרפיה? ‫מי דיבר על כימותרפיה?
‫אני, זה דרמטי.
‫ב-67' היה בכלל טיפול כימי? ‫-היה. בדקתי.
‫למה ככה, עאטף, למה?
‫חכו רגע.
‫תנסה שוב להשיג אותה.
‫זה סלאם. ‫את יכולה לדבר?
‫אתה שולח לי מסרים? ‫-לא הבנתי.
‫"כמו דג בים",
‫"אתה יכול להיות מכל מקום ‫ואני יכולה להיות מכל מקום
‫"ובכל זאת ארגיש אותו דבר".
‫ארגיש אותו דבר.
‫אתה כתבת את זה?
‫אני.
‫ישבת בחדר יותר מחמש דקות? ‫-כן, הרבה יותר.
‫מתאים לך לצאת איתי? ‫ארוחת ערב?
‫הערב...
‫שמונה זה טוב?
‫מייסה? ‫-מה?
‫תוכלי לבוא רגע לחדר הלבשה? ‫-כן, בטח.
‫כבר חוזרת.
‫יש משהו מיוחד היום?
‫ארוחת ערב.
‫אני רוצה לשחק ‫את המרגלת במקום תאלא.
‫תאלא חוזרת.
‫אני יודעת, ‫אבל נניח שהיא לא תחזור?
‫בבקשה, קח אותי בחשבון. ‫-בסדר.
‫נסה את אלה.
‫כנס.
‫חליפה יפה.
‫זו החליפה של מרוואן.
‫התלבשת לכבודי?
‫יש לי דייט אחר כך.
‫ברור.
‫את נראית פצצה. ‫-תודה.
‫בוא, שב. תנוח.
‫בדיוק רציתי לשלוח לך הודעה.
‫אני חוזרת מחר לפריז.
‫למה?
‫יש לי דברים יותר ‫טובים לעשות בחיים
‫מאשר למות מסרטן בפלסטין.
‫לא, תקשיבי, אין שום מוות.
‫את לא תמותי, ‫אין סרטן.
‫אבחון שגוי, ‫נתקן את המצב.
‫הסרטן הוא הפרת חוזה, אוקיי?!
‫לא אכפת לי.
‫עורך הדין שלי ידאג לזה.
‫את יודעת מה מציק לי?
‫מה?
‫שאני כותב לך ‫את הסצנות הכי יפות
‫ועכשיו מישהי אחרת ‫תבוא ותשחק אותן.
‫ספר לי.
‫במקום סרטן...
‫חתונה.
‫חיים במקום מוות.
‫מי יתחתן?
‫רחל ויהודה.
‫לא.
‫אין מצב.
‫את עדיין תישארי מרגלת, תאלא. ‫תחשבי על זה.
‫את צועדת...
‫עם חיוך על הפנים,
‫אבל עצב בלב.
‫הם ינגנו את "התקווה",
‫אבל בפנים את שומעת ‫דבקה פלסטינית.
‫את תהיי מלאך, זורחת,
‫אבל בפנים יש הרבה יגון. ‫-אוקיי, אוקיי, אוקיי.
‫אפשר לקרוא את הסצנה?
‫לא כתבתי אותה עדיין.
‫מה?
‫היא לא כתובה עדיין.
‫אבל היא נמצאת כאן, נכון? ‫-כן.
‫אז תכתוב לי אותה.
‫אתה יכול להשתמש במחשב שלי. ‫-אני לא יכול עכשיו.
‫יש לי דייט חשוב.
‫מה?
‫לא תהיה לך קריירה
‫אם זה לא יהיה הדבר ‫הכי חשוב לך בחיים.
‫אבל זו פגישה באמת חשובה.
‫מחר אני אכתוב לך אותה.
‫מחר אני טסה.
‫אלא אם אקרא את הסצנה הערב.
‫אני חייב להתקשר.
‫בהחלט.
‫טוב, בנות, אני סיימתי לעבוד.
‫הלו? ‫-מרים? שלום, זה סלאם.
‫כן, סלאם, ‫אני מזהה את המספר שלך.
‫יש מקרה חירום בעבודה. ‫אפשר להיפגש מחר?
‫איפה אתה? ‫עם מי אתה?
‫האמת, אני...
‫אני אצל תאלא.
‫טוב, אוקיי, סלאם. ביי.
‫מרים? הלו?
‫לילה טוב.
‫"שלום. הגעתם למרים, ‫תשאירו הודעה".
‫אלוהים, אתה עדיין כותב.
‫זה מריח טוב.
‫זה האחרון?
‫אני חושבת שזאת שירה.
‫באמת?
‫באמת.
‫הכלה מגיעה,
‫יהודה מחכה לה שם.
‫היא מסתכלת על האנשים ‫ורואה ים של מדי צבא.
‫כל תחושות הדיכוי ‫מתחילות לצוף אצלה,
‫המלחמה...
‫היא לא עומדת בפני כל זה. ‫היא מתחילה להיחנק.
‫היא מגיעה לכאן, ‫עומדת ליד יהודה...
‫עד כאן זה בסדר? ‫-מעולה. תמשיך, תמשיך.
‫היא מתחילה להרגיש מחנק ‫בגלל כל המדים מסביבה
‫ואז היא מתעלפת ‫ונופלת על הרצפה.
‫עכשיו... תאלא, ברגע הזה,
‫זה רגע המפנה שלך.
‫מסיימים עם שוט ‫על הפנים של תאלא.
‫כל ההתחבטויות, ‫כל הרגשות המנוגדים,
‫לא שומעים כלום ברקע.
‫רק את פעימות הלב שלה.
‫בום, בום, בום, בום...
‫בראבו. ‫-מעולה.
‫אני רוצה שמלת כלה יפה. ‫-נביא, נביא.
‫בסאם, זה משגע. ‫-בטח, בטח.
‫עאטף, צריך להסתיר ‫את כל הצלבים.
‫זאת חתונה יהודית, ‫אי אפשר בכנסייה.
‫אפשר לשים מגן דוד, ‫מעל הכול.
‫בדיוק. בראבו. ‫הכל מושלם.
‫כל מה שאמרת יקרה,
‫יהיה רק שינוי קטן.
‫היא תתמוטט, ‫הוא ירים אותה
‫כשזר הפרחים שלה עדיין בידה.
‫ומה יש בתוך הזר?
‫כפתור!
‫היא לוחצת ובום.
‫לא, דוד, זה יקלקל את כל הסצנה.
‫יא חביבי, ‫בימינו אין יותר רומיאו ויוליה.
‫יאללה, חלאס. ‫-אבל, דוד...
‫כל אחד שיילך לעבודה שלו. ‫יאללה.
‫דוד, מה אתה עושה כאן? ‫-שום דבר.
‫אני חושב. ‫-יפה.
‫דוד, הסצנה של החתונה ‫תביא לנו עונה נוספת לסדרה.
‫מספיק, סלאם.
‫לך הביתה. ‫לך לנוח!
‫אתה לא רוצה עונה נוספת?
‫לא אני ולא הספונסרים חשבנו בכלל ‫על הנושא הזה. מספיק!
‫אני יכול לדבר איתם?
‫יא חביבי, יא סלאם,
‫ברגע שאדם הופך לכותב
‫יש לו אחריות לעם שלו.
‫הסדרה הזאת לא באה משום מקום.
‫אני הייתי שם. נלחמתי עם ‫כולם למען החירות של ארצנו.
‫הייתה לנו רוח, ‫אבל היא אבדה אחרי אוסלו.
‫אני עושה את הסדרה הזאת בשבילך ‫ובשביל בני הדור שלך,
‫כדי לפצות אתכם ‫על כל מה שאנחנו איבדנו.
‫אני מדבר היסטוריה.
‫אבל מה יוצא לנו בכלל ‫מההיסטוריה הזאת?
‫מה ההיסטוריה הזאת השיגה בכלל?
‫אין משהו באמצע, ‫בין פיצוצים לכניעה?
‫דוד, אני מבין את האחריות שלי,
‫אבל מנקודת מבט אחרת.
‫בוא נמשיך עם הסדרה,
‫רחל תמשיך לרגל,
‫נמשיך לעבוד...
‫בעונה השנייה נגיע למה שאתה רוצה.
‫הספונסרים לא יסכימו.
‫לעזאזל איתם! ‫-לא.
‫הם לא חיים כאן, אנחנו חיים כאן. ‫-לא.
‫אל תגיד את זה שוב, בסדר?
‫תן לי, אני זקוק להזדמנות הזאת.
‫תן לי לחשוב על הנושא.
‫תודה, דוד.
‫"שלום. הגעתם למרים, ‫תשאירו הודעה".
‫מרים, שלום. ‫דברי איתי, בסדר?
‫אני לא רוצה לאבד אותך שוב.
‫יאללה ביי. ‫ביי.
‫תעודת זהות.
‫היא אצל המפקד שלך, אסי.
‫אם אין תעודה ‫אתה לא נכנס.
‫אתה יכול לדבר עם אסי? ‫הוא יסביר לך?
‫אני חייב להגיע הביתה, זה דחוף.
‫יאללה, יאללה, ‫תסובב את הרכב.
‫יאללה, יאללה, ‫סובב את הרכב.
‫אתה רואה שם?
‫אני לא רואה כלום.
‫הצד השני של הים.
‫יפו נמצאת שם.
‫אני מוכנה למות ‫רק כדי לחזור לשם.
‫התגעגעתי לפלסטין.
‫סלאם?
‫סלאם, אתה בסדר?
‫סלאם, קום. ‫סלאם, תתעורר.
‫מה השעה? ‫-שבע וחצי.
‫ישנת פה כל הלילה?
‫המחסום היה סגור, ‫אז באתי לכאן.
‫טוב, יאללה, תתעורר.
‫קח, שתה.
‫תודה.
‫תחליף חולצה.
‫נביל. ‫-מה?
‫אתה חושב שאני צודק?
‫שהפצצה היא קלישאה, ‫ועדיף חתונה.
‫אתה רוצה תשובה מעשית ‫או תשובה אמנותית?
‫התשובה המעשית - ‫אני רוצה להמשיך לקבל משכורת
‫ואם החתונה תביא עונה נוספת, ‫אני אשמח מאוד.
‫התשובה האמנותית -
‫אני לא רוצה שהסיפור יסתיים ‫ב-67'. זו הייתה שנה רעה.
‫אני רוצה שנכניס דמויות חדשות,
‫שהעלילה תימשך ותימשך ותימשך,
‫כמו הסדרות האמריקניות. לנצח.
‫כמו פלסטין.
‫נביל, אתה נשמע משורר.
‫נו, באמת, תפסיק.
‫שלום. ‫-נבילה, כנסי, כנסי.
‫קחי את זה.
‫מה שלומך? ‫-בסדר.
‫זו ממרוואן? ‫-כן, תפתחי אותה.
‫תאנים?
‫לא הבנתי.
‫מרוואן חושב שתאנה ‫היא פרי האהבה.
‫הוא טועה.
‫עגבנייה היא פרי האהבה.
‫שמעת? ‫הוא למד משהו ממך, מרים.
‫אמנם הוא לא מושלם, ‫אבל הוא משתדל.
‫העיקר שהוא אוהב אותי.
‫היי, סלאם. ‫-היי, באת מוקדם.
‫אני צריכה לסיים לעבוד על השמלה.
‫אתה כתבת את ‫הסצנה על פרי האהבה?
‫כן, זה רעיון שלי, ‫קראתי על זה באיזשהו מקום.
‫העגבנייה... אהבתי את הרעיון.
‫הדיאלוגים שאתה כותב מרתקים.
‫אולי אוכל לשחק אותם יום אחד. ‫אני בכלל שחקנית.
‫אולי אתה לא יודע... ‫-אני יודע.
‫תודה.
‫תעביר לי את מרוואן.
‫רחל מוכנה. ‫-מצויין.
‫אבל הם שלה הוא מנאל.
‫בתל אביב קוראים לה רחל.
‫תיזהרי שהשם המזויף ‫לא יהפוך לשם האמיתי.
‫מנאל, אהובתי. ‫המועד מתקרב.
‫אל תשכחי שאני תמיד איתך.
‫אתה בטוח לגבי ‫החתונה הזאת, אסי?
‫אמנם הפסדנו את המלחמה, ‫אבל...
‫לא נפסיד את הנשמות שלנו.
‫אסי, אני אומר לך, ‫הערבי הזה מתכנן משהו.
‫טוב, הבנו, יאללה. ‫תחזרו לעבודה.
‫שמלת הכלה שלי.
‫מה דעתך? ‫-יפה, משגעת.
‫לו מרוואן היה איתך כאן.
‫אבל את יודעת מה? ‫פלסטין תמיד נשארת מעל לכול.
‫נבילה, אוכל לספר לך משהו?
‫בטח. מה יש? ‫בואי שבי, ספרי לי.
‫אני אוהבת את יהודה.
‫האם זו טעות?
‫חשבתי שאת אוהבת את מרוואן.
‫נכון, אני אוהבת אותו.
‫מה? שכחת? ‫שכחת את דיר יאסין?
‫לא. בטח שלא.
‫טוב, קחי.
‫קחי את זה. ‫זה שלט רחוק.
‫תסתירי אותו בזר הפרחים שלך.
‫כשיגיע הרגע הנכון, ‫תלחצי על הכפתור הזה
‫ותחסלי אותו.
‫קאט!
‫סצנה טעונה, אה?
‫זה גם יהיה הסוף שלי כתסריטאי.
‫למה?
‫לא משנה, סיפור ארוך...
‫סלאמוש.
‫איך הייתה הסצנה?
‫מעולה. אני מעריצה שלך.
‫תודה. זו הסצנה שלו, ‫היא משגעת.
‫סלאמוש, תוכל להרים את ההינומה?
‫אני רוצה לדעת ‫איך ההרגשה בחתונה.
‫יפה. ‫-תודה.
‫האדם הזה גאון.
‫אני לוקחת אותו איתי לפריז.
‫וואלה?
‫לא, לא, זה סתם רעיון.
‫תאלא, אנחנו מוכנים לצלם ‫את הקלוז-אפ שלך.
‫אני באה. ‫-יאללה.
‫נתראה אחר כך? ביי. ‫-ביי.
‫לאן אתה לוקח אותי?
‫זה המקום שאני בא אליו ‫כדי לחשוב.
‫אף אחד לא מפריע לי כאן.
‫סלאם, עזוב אותך מהשטויות.
‫מתי אתה נוסע לפריז?
‫רוצה לבוא?
‫באמת? ‫-כן.
‫מה אני אעשה שם?
‫החיים שלי כאן, ‫העבודה שלי כאן,
‫המשפחה שלי כאן.
‫אני אוהבת את המקום הזה.
‫אין לי שום דבר בחו"ל.
‫אבל שם זה עולם גדול.
‫זה לא רק פריז.
‫רומא, טוקיו, אוסטרליה... ‫מדינות משגעות.
‫יודעת מה הכי יפה? ‫-מה?
‫אין שם כיבוש.
‫נראה לי שאתה ‫מחפש ים חדש, לא?
‫לא... אני רוצה שתבואי איתי.
‫אז תישאר כאן.
‫טוב, אני אשאר.
‫הנשיקה הזאת הייתה ‫נשיקה ערבית, נכון?
‫תן לי לבדוק.
‫זה יותר מדי.
‫אני לא יכולה לנשום.
‫מה קרה, אהובתי?
‫כל המדים האלה.
‫הדיכוי.
‫זה יותר מדי.
‫אני לא מבין.
‫אף פעם לא תבין.
‫תגיד, איפה התמונה שהייתה ‫במקום התמונה הזאת?
‫זרקתי אותה. ‫-איפה זרקת?
‫חפש בארגז שם.
‫בסדר?
‫אה, בשביל אחד שרוצה חתונה ‫אין לך אמון באנשים.
‫זה הפרוטוקול.
‫בוא, בוא, שב.
‫זה החומוס הפלסטינאי הכי טוב.
‫חומוס אמיתי, לא... ‫לא משימורים.
‫שימורים?
‫למה איזה אידיוט ‫אוכל חומוס משימורים?
‫כשהתחילה האינתיפאדה הראשונה
‫הצבא השתלט על שועפאט.
‫אתה יודע, לא יכולנו לצאת מהבית ‫איזה חודש.
‫לא היה לנו שום דבר לאכול ‫חוץ מ...
‫חומוס משימורים.
‫הייתי אז בן 6.
‫אתה יודע, חודש זה נצח.
‫מאז לא נגעתי בחומוס.
‫למה לא הגעת למחסום?
‫כי אני שונא את זה, ‫כמו שאני שונא חומוס משימורים.
‫בסדר, כולם שונאים מחסומים, ‫גם אני.
‫אז אתה לא חייב להיות חלק מזה. ‫-די, חלאס,
‫אל תמכור לי ‫את הבולשיט הערבי הזה עוד פעם.
‫בשביל מה הבאת אותי עד לפה, ‫סלאם, בשביל מה?
‫שהעסקה מבוטלת?
‫לא, כי התעודת זהות שלך ‫עדיין אצלי.
‫אסי, תסתכל סביב,
‫החתונה הזאת לא הגיונית.
‫זה אשליה.
‫היא לא הגיונית עכשיו, ‫היא לא הגיונית ב-67'.
‫המציאות צריכה להשתנות ‫כדי שהחתונה הזאת תקרה.
‫לא, יש לי, יש לי רעיון חדש.
‫מה זה?
‫בבקשה. ‫-תודה.
‫בבקשה.
‫יודע מה הסימן ששניים מאוהבים?
‫מה?
‫הם מקשיבים אחד לשני. ‫-מה?
‫אני לא מבין, מה הקשר?
‫יש עסקה חדשה.
‫תאכל, תאכל. אני אסביר לך.
‫נשק אותי, אהובי.
‫זה הזמן שלנו.
‫הנה הרב.
‫קהל נכבד,
‫התכנסנו כאן היום
‫כדי לבשר על החתונה שלכם
‫והמעצר שלכם.
‫יו! אסי, זה אתה?
‫ביחד לכלא.
‫לשם אתם שייכים.
‫מה?
‫לא! לא!
‫אנחנו...
‫אנחנו יודעים הכול.
‫ואתה...
‫אתה פשוט בושה לעם היהודי.
‫אני לא מבין. ‫אני אוהב אותה.
‫רחל, תגידי להם. ‫-אהובי.
‫הכול אשליה.
‫אתם יכולים להתחתן. בגיהינום!
‫רחל! ‫-יהודה!
‫אני אציל אותך. ‫-אהובי, אהובי.
‫יו, אני לא מאמינה.
‫את ידעת מזה? ‫-לא.
‫יו, אסי, אתה כוכב!
‫אבא, אהבת? ‫-כן, וואלה.
‫משלמים לך כדי לכתוב סדרה?
‫כן, משלמים לי.
‫האמת, אני לא צופה בטלוויזיה, ‫אבל השחקן הזה מוכר לי.
‫במה הוא שיחק קודם?
‫עברת פעם במחסום רמאללה?
‫אתה רציני?
‫זהו, אתה לא תראה אותו שוב.
‫סלאם קידם אותו.
‫"תל אביב על האש"
‫אפשר? ‫-תודה.
‫אפרים.
‫לא אמרת לי איך קוראים לך.
‫אביטל.
‫- עונה 2 -
‫"המאבק נמשך"